Jakten på Stentavlornas hemlighet
-
- Jordakisk Bärsärk
- Inlägg: 37
- Blev medlem: 2007-04-03 23:17
- Ort: Linköping
Jakten på Stentavlornas hemlighet
Tänkte slänga upp en teaser för ett äventyr/kampanj som jag jobbat på det senaste året och som nu börjar bli färdigt..
Det är som titeln antyder något av ett Indiana Jones/skattletar-äventyr, centrerat kring Kopparhavet och dess omgivningar, och rollpersonerna kommer färdas vida omkring och möta både det ena och det andra. Äventyret är riktigt långt och indelat i två delar, eller kapitel, och det bjuds på gott om äventyrande, strid, strapatser och mystiska hemligheter.
Kan väl egentligen inte berätta så mycket mer utan att spoila, men den som vill veta mer kan ju skicka ett PM..
Detta äventyr torde vara klart till slutet av sommaren. Ska ägna sommarlovet åt att skriva färdigt detta samt spelleda Femte Konfluxen. När allt är klart så lägger jag upp det här, om det finns intresse..
Edit: titeln är medvetet Indiana Jonesig och detta är med glimten i ögat..
Det är som titeln antyder något av ett Indiana Jones/skattletar-äventyr, centrerat kring Kopparhavet och dess omgivningar, och rollpersonerna kommer färdas vida omkring och möta både det ena och det andra. Äventyret är riktigt långt och indelat i två delar, eller kapitel, och det bjuds på gott om äventyrande, strid, strapatser och mystiska hemligheter.
Kan väl egentligen inte berätta så mycket mer utan att spoila, men den som vill veta mer kan ju skicka ett PM..
Detta äventyr torde vara klart till slutet av sommaren. Ska ägna sommarlovet åt att skriva färdigt detta samt spelleda Femte Konfluxen. När allt är klart så lägger jag upp det här, om det finns intresse..
Edit: titeln är medvetet Indiana Jonesig och detta är med glimten i ögat..
-
- Jordakisk Bärsärk
- Inlägg: 37
- Blev medlem: 2007-04-03 23:17
- Ort: Linköping
Låter ju bra. En indiana jones-aktig kampanj i länderna kring kopparhavet är precis exakt vad det här handlar om, så det passar ju fint. Äventyret handlar om Shaulkortleken kanske jag ska tillägga.. jag kan skicka över en sammafattning av vad äventyret handlar om om du vill.Apan skrev:Låter ballt! Ska dra igång en egen indiana jones-aktig kampanj i länderna kring kopparhavet, så det skulle passa som handen i handsken för mig!
-
- Jordakisk Bärsärk
- Inlägg: 37
- Blev medlem: 2007-04-03 23:17
- Ort: Linköping
Trevligt att det finns intresse! Äventyret är ännu inte i skick att läggas upp för allmän beskådan, men jag mailar gärna över lite material till den som vill.. jag tar gärna emot kritik från den som känner sig hågad.
Eftersom flera visat intresse kommer jag jobba på för att få detta färdigt.
edit: Spelknepe, du har mail.
Eftersom flera visat intresse kommer jag jobba på för att få detta färdigt.
edit: Spelknepe, du har mail.
-
- Admin
- Inlägg: 9066
- Blev medlem: 2007-02-27 07:25
-
- Jordakisk Bärsärk
- Inlägg: 37
- Blev medlem: 2007-04-03 23:17
- Ort: Linköping
-
- Jordakisk Bärsärk
- Inlägg: 37
- Blev medlem: 2007-04-03 23:17
- Ort: Linköping
På allmän begäran (eller nåt) så lägger jag upp lite bakgrund till äventyret så att alla kan ta del av det. Jag är såklart mottaglig för kritik, och om nån har frågor eller synpunkter så är det bara att posta.
Det är inte välskrivet, men förhoppningsvis begripligt..
SPOILER! SPOILER! SPOILER! SPOILER! SPOILER! SPOILER! SPOILER! SPOILER! SPOILER! SPOILER!
Äventyret heter alltså Jakten på Stentavlornas hemlighet, och handlar om Shaulkortleken. Närmare bestämt handlar det om dess ursprung. I DoD Magi berättas om hur en man vid namn Shaul Namboth en dag år 389 e.O. stapplar in på det kardiska St. Grendels kloster i Efaro efter att ha tagit sig genom djungeln. Han är svårt skadad och tas om hand av munkarna. I hans packning hittar man tjugo tunna skivor av sten, med märkliga mönster. Shaul dör innan han kan berätta något.
I mitt äventyr hände följande sedan Shaul kommit till St. Grendel:
Klostrets (som ligger i Abn Haza) abbot, Kovermikus, börjar undersöka skivorna, och efter ett halvårs intensiva studier inser han att de är ett verktyg för att förutsäga framtiden. Han gör vaxavtryck av dem och skickar till Exarken i Ekeborg för att visa sin upptäckt. Medan han väntar passar han på att göra två uppsättningar papperskopior. För att säkra originalen murar han in dem i ett lönnfack, och ger en uppsättning av kopiorna till en broder vid namn Benevox. Han talar även om för Benevox var originalen finns. I Shauls packning fanns även en karta över norra Soluna samt en liten rund sten med tecken och figurer.
Kovermikus blir en morgon avbruten i bönen av att en broder springer in i kapellet med andan i halsen och vit i ansiktet. I hamnen har ett skepp med Ljusa Handens (Inkvisitionen) flagg lagt till, berättar han. Kovermikus inser snabbt att de är här för klostrets räkning. De enda kardier som finns i den här delen av Efaro förutom klostret är borgen Akra några mil härifrån, men den har en egen hamn, samt missionsstationen i Abn Oumra, många mil härifrån.
Snabbt kallar han till sig två munkar, Benevox och Peregald. Han säger åt Benevox att fly till Krun med papperskopiorna han fått, och till Peregald ger han kartan över Soluna och den lilla runda stenen. Han uppmanar Peregald att bege sig till St. Kleols kloster norr om Krilloan, där hans bror är munk, för att de ska gömma undan föremålen från Ljusa Handen. De två munkarna beger sig iväg åt varsitt håll.
Den Lysande Vägens Inkvisition, Den Ljusa Handen, även känd som ”Mana Luxora”, anländer till klostret. Under Storinkvisitor Tiberias rannsakas Kovermikus och resten av munkarna, och sedan man funnit en uppsättning av kopiorna och abbotens anteckningar i scriptoriet fälls han för kätteri. På vårdagjämningen år 390 e.O. bränns Kovermikus och de sju munkarna på bål. Inkvisitionen tar med allt av intresse från klostret och sätter det sedan i brand. Tiberias är den värste Storinkvisitor Lysande Vägen någonsin haft, och sprider skräck och fruktan varhelst han sätter sin fot. Hans lojala underhuggare, de fem Liktorerna, tvekar aldrig att utföra hans order i Etins namn.
Trots att Kovermikus aldrig talade om det, inte ens under tortyr, så lyckas man få reda på, via några efarier, att en munk flytt till Krun. Detta kan ingalunda tillåtas, och därför skickas en grupp efter honom. Munken är Benevox, och han har tagit sig till Arkhaz i Krun där han försöker gömma sig. Han får kontakt med en zorakisk munk som hjälper honom att gömma sig. Benevox känner att han inte klarar av bördan längre och ber munken att ta hand om kopiorna. Denne går med på detta. Han berättar för munken att de är kopior av några stenskivor som en man vid namn Shaul bar omkring på. Sedan ger sig Benevox av igen för att försöka ta sig hem till Kardien. I hamnen blir han dock upphunnen av Ljusa Handen och flyr åt motsatt håll, men de hinner ifatt och griper honom. De drar in honom i en karavanseralj och börjar puckla på honom. Men missandeln blir för grov, och munken dör. Han tar hemligheten om var stenskivorna är gömda med sig i graven.
Ljusa Handen får aldrig reda på att Benevox lämnat kopiorna till den zorakiske munken, och inte heller var originalen finns gömda. Munken Peregald förföljs även han, till St. Kleols kloster på Forithos norr om Krilloan. Dock inser han att Ljusa Handen kommer att leta efter honom där, och gömmer sig i staden istället. Ljusa Handen anländer till St. Kleolsklostret och håller förhör med munkarna och torterar ett flertal av dem. När ingen tortyr hjälper för att få munkarna att erkänna sitt kätteri så bränns de alla tretton inne i dormitoriet. Sedan återvänder man till Ekeborg efter avslutat värv.
Peregald hörde om mordbranden och när han fått bekräftat att Ljusa Handen lämnat klostret gav han sig upp på Forithos. När han kom till klostret var det halvt nedbränt och av munkarna fanns bara förkolnade rester. Han satte igång med det icke angenäma arbetet att begrava vad som fanns att begrava. Därefter sökte han igenom klostret och fann ett dokument som överlevt lågorna. Ett halvt bränt protokoll från Rannsakningen av Kovermikus och den efterföljande jakten på de "kättare som flytt den kyrkliga lagen". Peregald gömde protokollet bakom en lös sten i en av väggarna. Han beslöt att förvara det där tills han visste vad han skulle ta sig till. Han var förkrossad.
Peragald hade fortfarande kartan och stenen i behåll. Han stannade ett par år i Krilloan och reste sedan till Ekeborg, där han gick med i St. Ambrosius Orden. Han berättade för abbotten om det som hänt i Efaro och Krilloan under det som inom Ljusa Handen kom att kallas ”St. Grendelsaffären”. Han invigde även abbotten i mysteriet kring stentavlorna och denne beslöt att man skulle återupprätta St. Kleols Orden till minne av de munkar som blivit dödade. St. Grendels orden hade varit systerorden till St. Kleols Orden. Kartan och stenen skulle gömmas tillsvidare och hemligheten skulle bevaras i den hemliga St. Kleolsorden. Man hade för avsikt att någon gång försöka återfinna Stentavlorna i Efaro, men eftersom Kovermikus endast talat om för Benevox var de fanns och inte för Peregald, så var detta mycket svårt.
Hemligheten om kartan gick i arv i den hemliga St. Kleolsorden som ett minne av den fruktansvärda St. Grendelsaffären.
Ett år efter dessa händelser dör Storinkvisitor Tiberias av ”håll och sting” och en betydligt mildare man tar över rodret. Samma år tillverkar en magiker i Arkhaz, vid namn Shaza Sahivann, en kortlek som kan användas för att i viss mån förutspå framtiden. Han gör flera uppsättningar och trots att han försöker förhindra det så sprids de till andra magiker och spåmän. Shaza kallar den ”Shaulkortleken”, och idag äger var och varannan spåman i Ereb en Shaulkortlek.
Shaza flyttade några år senare till Krilloan och är idag en av få som känner till munken Benevox flykt från Efaro. Flera legender florerar bland spåmän och magiker om hur den nu berömde (han var en av grundarna till Ordo Magica) Shaza kom över kortleken. Legenden säger ofta att de ursprungliga korten kan förutsäga framtiden med stor exakthet. Redan det första året som Shaza änvände sig av kortleken gjorde han en fascinerande upptäckt. Han kunde tyda sig till att en eller flera personer någon gång i framtiden skulle komma att hitta hemligheten med korten, men också göra så att Shaulkortleken aldrig mer kan användas för att spå framtiden (sanningen är att kortleken äger en viss makt att visa framtiden för en skicklig spåman, därför att originalen är så mäktiga och detta återspeglas i kortlekarna). När kortlekarna började spridas runt Kopparhavet och i Ereb, kom fler och fler fram till denna spådom. Detta skapade så småningom en legend om de som en gång skulle komma att hitta hemligheten.
Frågan är: vem var Shaul Namboth? Vad gjorde han i Solunas djungler? Hur hade han kommit över stenskivorna? Vad är stenskivorna för något? Hur kom Shaza över kopiorna som sedan blev Shaulkortleken?
Dessa frågor får såklart sitt svar i äventyret.
Stentavlornas historia
För flera tusen år sedan fanns ett folk i Solunas djungler som kallade sig Oxcála. De hade flera städer i djungeln, magnifika städer med tempel och vackra trappstegspyramider. Den viktigaste staden hette Alcatlan, och där fanns härskaren, prästerskapet, och det största templet. Oxcálafolket vördade många gudar, men viktigast var Huracan, ödesguden. En dag hände något som kom att förändra Oxcálafolket för alltid. Huracan nedsteg till sitt folk. Genom en enorm port som öppnade sig i väggen inne i det stora templet steg Huracan ut i staden Alcatlan. Ett fantastiskt bländande ljus strålade ut från gudomen, och allt folket böjde sina huvuden i vördnad. Översteprästen Wak Tun vågade sig till slut fram och knäböjde framför gudens fötter. Huracan lade då ner tjugo tunna skivor av sten på marken, och talade till Wak Tun på Höga språket. Han förklarade att Oxcálafolket måste förvara dessa skivor, vilka var Ödets Stentavlor, på vilka människornas öden och framtid fanns nedskrivna. De var inte säkra hos Gudarna, då onda Gudar gjorde allt i sin makt för att krossa och förstöra.
Huracan återvände sedan in genom porten i tempelväggen och försvann. Folket var i ett euforiskt tillstånd, men prästerna manade till lugn. Man placerade stenskivorna i salen där porten öppnats och bestämde att från den dagen skulle de bevaras och bevakas, i Huracans namn. Folkets uppgift blev att vakta dessa stenskivor, och de började kalla sig Väktarfolket. Många år gick och prästerna började undersöka tavlorna mer noggrant, och man skapade ett verktyg för att lättare kunna läsa av vad som stod skrivet. En liten rund sten med matematiska tecken hjälpte dem att uttyda de avancerade tecknen på stenskivorna. En dag gjorde man en otrolig upptäckt. De såg in i framtiden och kunde förutspå sitt eget folks undergång, men även dess återuppståndelse.
Något år senare dök främlingar upp i staden, och det var inte människor som liknade djungelfolken. De såg annorlunda ut, hade mer skarpa drag, ljusare i hyn och talade ett märkligt språk. De var sju till antalet och klädda i bruna kåpor. Wak Tun, som hört det Höga Språket, förstod deras hackiga tungomål och välkomnade dem till Alcatlan. Oxcálafolket var en fredlig stam och behandlade främlingarna väl.
Dessa sju män var kardiska munkar som kommit till Efaro under Andra Efariska Korståget, och begett sig uppför floden Baiala för att omvända hedningar till den rätta läran. Slumpen (eller Ödet) såg till att de hamnade i Alcatlan. Efter att ha tillbringat några dagar i staden förklarade de för prästerskapet att de ämnade vinna över dem till Etins lära. Detta emottogs med en viss misstänksamhet och skepsis, och ett rådslag följde. Man rådfrågade Huracan och de andra gudarna, men inget svar visade sig. Översteprästerna bestämde sig för ett svar och skrev ner det. Härskaren läste upp det, och där förklarades att detta kunde man aldrig acceptera. De var Väktarfolket och Huracan var deras främste gud. Men eftersom de skådat sin egen undergång så trodde de att detta var ett tecken på att deras gudar var döda, eller hade övergett dem. Främlingarna fick göra som de ville, stanna eller ge sig av, men sin uppgift skulle Oxcálafolket utföra och alltid vara trogna sina gudar, döda eller inte.
Munkarna blev visade kammaren där stenskivorna fanns, och prästerna förklarade vad den heliga uppgiften gick ut på. Munkarna var mycket fascinerade av detta, och framförallt en av dem, Shaul Namboth. Denne greps av en obetvinglig lust att stjäla skivorna och bege sig därifrån. Så skedde också. En natt smög han in templet i trappstegspyramiden, och upp till toppen. Där fanns salen med Ödets Stentavlor. Han lossade dem från golvet där de var fästa. Han tog också den lilla runda sten som använts som spåverktyg. Sedan flydde han ut i djungeln.
I veckor färdades han genom djungeln med hjälp av den karta som man ritat upp på vägen dit. Efter att ha drabbats av djungelfeber och bitits av en sabeltandad tiger kom han till slut fram till den efariska högslätten. Skadad och utmattad lyckades han otroligt nog ta sig till Abn Haza vid kusten och stapplade in på St. Grendels kloster. Han var nära döden.
När det uppdagades att stenskivorna försvunnit och att en av munkarna var borta, offrades de resterande munkarna till Huracan för att sona brottet. Det hjälpte föga, ty Väktarfolket hade svikit sitt heliga uppdrag. Gudarnas vrede föll över Staden i djungeln och allt folk utplånades av eldklot från himlen. Staden har sedan dess legat öde och blivit övervuxen i väntan på att stentavlorna skall återbördas till sin rätta plats på Altor.
En man överlevde gudarnas vrede, översteprästen Wak Tun. Han skonades av Huracan för att jaga efter den som stulit tavlorna och återbörda dem. Wak Tun kände gudens budskap inom sig och det gav honom kraft att ta sig an den heliga uppgiften. Han begav sig av efter Shaul. Efter att ha kommit till Efaro, och stigit rätt in i en främmande värld, så började han leta men fann ingenstans någon munk. Han begav sig vidare till Krun och letade även där. Eftersom han förstod allt mänskligt tungomål kunde han göra sig förstådd. En dag träffade han på en munk på en gata i Arkhaz och började samtala med honom. Wak Tun kunde inte längre minnas hur Shaul såg ut, och det visade sig att denne munk inte var Shaul, men han bar trots detta på pappersark föreställande Ödets Stentavlor. Hur detta kunde vara möjligt förstod inte Wak Tun, men han lade beslag på pappersarken medan munken sov.
Som överstepräst var Wak Tun skicklig magiker, och blev snart medlem av stadens magikergille. Där tog han sig namnet Shaza Sahivann, och blev med tiden mer och mer van vid livet i denna nya värld. Men han glömde aldrig sitt heliga uppdrag.
Intrigen i äventyret går ut på att rollpersonerna blir involverade i återfinnandet och återförandet av Ödets Stentavlor, som i början av äventyret ligger gömda i Efaro. Mäktiga intressen är dock inblandade, så det blir en lång och farofylld resa.
Det är inte välskrivet, men förhoppningsvis begripligt..
![Wink :wink:](./images/smilies/icon_wink.gif)
SPOILER! SPOILER! SPOILER! SPOILER! SPOILER! SPOILER! SPOILER! SPOILER! SPOILER! SPOILER!
Äventyret heter alltså Jakten på Stentavlornas hemlighet, och handlar om Shaulkortleken. Närmare bestämt handlar det om dess ursprung. I DoD Magi berättas om hur en man vid namn Shaul Namboth en dag år 389 e.O. stapplar in på det kardiska St. Grendels kloster i Efaro efter att ha tagit sig genom djungeln. Han är svårt skadad och tas om hand av munkarna. I hans packning hittar man tjugo tunna skivor av sten, med märkliga mönster. Shaul dör innan han kan berätta något.
I mitt äventyr hände följande sedan Shaul kommit till St. Grendel:
Klostrets (som ligger i Abn Haza) abbot, Kovermikus, börjar undersöka skivorna, och efter ett halvårs intensiva studier inser han att de är ett verktyg för att förutsäga framtiden. Han gör vaxavtryck av dem och skickar till Exarken i Ekeborg för att visa sin upptäckt. Medan han väntar passar han på att göra två uppsättningar papperskopior. För att säkra originalen murar han in dem i ett lönnfack, och ger en uppsättning av kopiorna till en broder vid namn Benevox. Han talar även om för Benevox var originalen finns. I Shauls packning fanns även en karta över norra Soluna samt en liten rund sten med tecken och figurer.
Kovermikus blir en morgon avbruten i bönen av att en broder springer in i kapellet med andan i halsen och vit i ansiktet. I hamnen har ett skepp med Ljusa Handens (Inkvisitionen) flagg lagt till, berättar han. Kovermikus inser snabbt att de är här för klostrets räkning. De enda kardier som finns i den här delen av Efaro förutom klostret är borgen Akra några mil härifrån, men den har en egen hamn, samt missionsstationen i Abn Oumra, många mil härifrån.
Snabbt kallar han till sig två munkar, Benevox och Peregald. Han säger åt Benevox att fly till Krun med papperskopiorna han fått, och till Peregald ger han kartan över Soluna och den lilla runda stenen. Han uppmanar Peregald att bege sig till St. Kleols kloster norr om Krilloan, där hans bror är munk, för att de ska gömma undan föremålen från Ljusa Handen. De två munkarna beger sig iväg åt varsitt håll.
Den Lysande Vägens Inkvisition, Den Ljusa Handen, även känd som ”Mana Luxora”, anländer till klostret. Under Storinkvisitor Tiberias rannsakas Kovermikus och resten av munkarna, och sedan man funnit en uppsättning av kopiorna och abbotens anteckningar i scriptoriet fälls han för kätteri. På vårdagjämningen år 390 e.O. bränns Kovermikus och de sju munkarna på bål. Inkvisitionen tar med allt av intresse från klostret och sätter det sedan i brand. Tiberias är den värste Storinkvisitor Lysande Vägen någonsin haft, och sprider skräck och fruktan varhelst han sätter sin fot. Hans lojala underhuggare, de fem Liktorerna, tvekar aldrig att utföra hans order i Etins namn.
Trots att Kovermikus aldrig talade om det, inte ens under tortyr, så lyckas man få reda på, via några efarier, att en munk flytt till Krun. Detta kan ingalunda tillåtas, och därför skickas en grupp efter honom. Munken är Benevox, och han har tagit sig till Arkhaz i Krun där han försöker gömma sig. Han får kontakt med en zorakisk munk som hjälper honom att gömma sig. Benevox känner att han inte klarar av bördan längre och ber munken att ta hand om kopiorna. Denne går med på detta. Han berättar för munken att de är kopior av några stenskivor som en man vid namn Shaul bar omkring på. Sedan ger sig Benevox av igen för att försöka ta sig hem till Kardien. I hamnen blir han dock upphunnen av Ljusa Handen och flyr åt motsatt håll, men de hinner ifatt och griper honom. De drar in honom i en karavanseralj och börjar puckla på honom. Men missandeln blir för grov, och munken dör. Han tar hemligheten om var stenskivorna är gömda med sig i graven.
Ljusa Handen får aldrig reda på att Benevox lämnat kopiorna till den zorakiske munken, och inte heller var originalen finns gömda. Munken Peregald förföljs även han, till St. Kleols kloster på Forithos norr om Krilloan. Dock inser han att Ljusa Handen kommer att leta efter honom där, och gömmer sig i staden istället. Ljusa Handen anländer till St. Kleolsklostret och håller förhör med munkarna och torterar ett flertal av dem. När ingen tortyr hjälper för att få munkarna att erkänna sitt kätteri så bränns de alla tretton inne i dormitoriet. Sedan återvänder man till Ekeborg efter avslutat värv.
Peregald hörde om mordbranden och när han fått bekräftat att Ljusa Handen lämnat klostret gav han sig upp på Forithos. När han kom till klostret var det halvt nedbränt och av munkarna fanns bara förkolnade rester. Han satte igång med det icke angenäma arbetet att begrava vad som fanns att begrava. Därefter sökte han igenom klostret och fann ett dokument som överlevt lågorna. Ett halvt bränt protokoll från Rannsakningen av Kovermikus och den efterföljande jakten på de "kättare som flytt den kyrkliga lagen". Peregald gömde protokollet bakom en lös sten i en av väggarna. Han beslöt att förvara det där tills han visste vad han skulle ta sig till. Han var förkrossad.
Peragald hade fortfarande kartan och stenen i behåll. Han stannade ett par år i Krilloan och reste sedan till Ekeborg, där han gick med i St. Ambrosius Orden. Han berättade för abbotten om det som hänt i Efaro och Krilloan under det som inom Ljusa Handen kom att kallas ”St. Grendelsaffären”. Han invigde även abbotten i mysteriet kring stentavlorna och denne beslöt att man skulle återupprätta St. Kleols Orden till minne av de munkar som blivit dödade. St. Grendels orden hade varit systerorden till St. Kleols Orden. Kartan och stenen skulle gömmas tillsvidare och hemligheten skulle bevaras i den hemliga St. Kleolsorden. Man hade för avsikt att någon gång försöka återfinna Stentavlorna i Efaro, men eftersom Kovermikus endast talat om för Benevox var de fanns och inte för Peregald, så var detta mycket svårt.
Hemligheten om kartan gick i arv i den hemliga St. Kleolsorden som ett minne av den fruktansvärda St. Grendelsaffären.
Ett år efter dessa händelser dör Storinkvisitor Tiberias av ”håll och sting” och en betydligt mildare man tar över rodret. Samma år tillverkar en magiker i Arkhaz, vid namn Shaza Sahivann, en kortlek som kan användas för att i viss mån förutspå framtiden. Han gör flera uppsättningar och trots att han försöker förhindra det så sprids de till andra magiker och spåmän. Shaza kallar den ”Shaulkortleken”, och idag äger var och varannan spåman i Ereb en Shaulkortlek.
Shaza flyttade några år senare till Krilloan och är idag en av få som känner till munken Benevox flykt från Efaro. Flera legender florerar bland spåmän och magiker om hur den nu berömde (han var en av grundarna till Ordo Magica) Shaza kom över kortleken. Legenden säger ofta att de ursprungliga korten kan förutsäga framtiden med stor exakthet. Redan det första året som Shaza änvände sig av kortleken gjorde han en fascinerande upptäckt. Han kunde tyda sig till att en eller flera personer någon gång i framtiden skulle komma att hitta hemligheten med korten, men också göra så att Shaulkortleken aldrig mer kan användas för att spå framtiden (sanningen är att kortleken äger en viss makt att visa framtiden för en skicklig spåman, därför att originalen är så mäktiga och detta återspeglas i kortlekarna). När kortlekarna började spridas runt Kopparhavet och i Ereb, kom fler och fler fram till denna spådom. Detta skapade så småningom en legend om de som en gång skulle komma att hitta hemligheten.
Frågan är: vem var Shaul Namboth? Vad gjorde han i Solunas djungler? Hur hade han kommit över stenskivorna? Vad är stenskivorna för något? Hur kom Shaza över kopiorna som sedan blev Shaulkortleken?
Dessa frågor får såklart sitt svar i äventyret.
Stentavlornas historia
För flera tusen år sedan fanns ett folk i Solunas djungler som kallade sig Oxcála. De hade flera städer i djungeln, magnifika städer med tempel och vackra trappstegspyramider. Den viktigaste staden hette Alcatlan, och där fanns härskaren, prästerskapet, och det största templet. Oxcálafolket vördade många gudar, men viktigast var Huracan, ödesguden. En dag hände något som kom att förändra Oxcálafolket för alltid. Huracan nedsteg till sitt folk. Genom en enorm port som öppnade sig i väggen inne i det stora templet steg Huracan ut i staden Alcatlan. Ett fantastiskt bländande ljus strålade ut från gudomen, och allt folket böjde sina huvuden i vördnad. Översteprästen Wak Tun vågade sig till slut fram och knäböjde framför gudens fötter. Huracan lade då ner tjugo tunna skivor av sten på marken, och talade till Wak Tun på Höga språket. Han förklarade att Oxcálafolket måste förvara dessa skivor, vilka var Ödets Stentavlor, på vilka människornas öden och framtid fanns nedskrivna. De var inte säkra hos Gudarna, då onda Gudar gjorde allt i sin makt för att krossa och förstöra.
Huracan återvände sedan in genom porten i tempelväggen och försvann. Folket var i ett euforiskt tillstånd, men prästerna manade till lugn. Man placerade stenskivorna i salen där porten öppnats och bestämde att från den dagen skulle de bevaras och bevakas, i Huracans namn. Folkets uppgift blev att vakta dessa stenskivor, och de började kalla sig Väktarfolket. Många år gick och prästerna började undersöka tavlorna mer noggrant, och man skapade ett verktyg för att lättare kunna läsa av vad som stod skrivet. En liten rund sten med matematiska tecken hjälpte dem att uttyda de avancerade tecknen på stenskivorna. En dag gjorde man en otrolig upptäckt. De såg in i framtiden och kunde förutspå sitt eget folks undergång, men även dess återuppståndelse.
Något år senare dök främlingar upp i staden, och det var inte människor som liknade djungelfolken. De såg annorlunda ut, hade mer skarpa drag, ljusare i hyn och talade ett märkligt språk. De var sju till antalet och klädda i bruna kåpor. Wak Tun, som hört det Höga Språket, förstod deras hackiga tungomål och välkomnade dem till Alcatlan. Oxcálafolket var en fredlig stam och behandlade främlingarna väl.
Dessa sju män var kardiska munkar som kommit till Efaro under Andra Efariska Korståget, och begett sig uppför floden Baiala för att omvända hedningar till den rätta läran. Slumpen (eller Ödet) såg till att de hamnade i Alcatlan. Efter att ha tillbringat några dagar i staden förklarade de för prästerskapet att de ämnade vinna över dem till Etins lära. Detta emottogs med en viss misstänksamhet och skepsis, och ett rådslag följde. Man rådfrågade Huracan och de andra gudarna, men inget svar visade sig. Översteprästerna bestämde sig för ett svar och skrev ner det. Härskaren läste upp det, och där förklarades att detta kunde man aldrig acceptera. De var Väktarfolket och Huracan var deras främste gud. Men eftersom de skådat sin egen undergång så trodde de att detta var ett tecken på att deras gudar var döda, eller hade övergett dem. Främlingarna fick göra som de ville, stanna eller ge sig av, men sin uppgift skulle Oxcálafolket utföra och alltid vara trogna sina gudar, döda eller inte.
Munkarna blev visade kammaren där stenskivorna fanns, och prästerna förklarade vad den heliga uppgiften gick ut på. Munkarna var mycket fascinerade av detta, och framförallt en av dem, Shaul Namboth. Denne greps av en obetvinglig lust att stjäla skivorna och bege sig därifrån. Så skedde också. En natt smög han in templet i trappstegspyramiden, och upp till toppen. Där fanns salen med Ödets Stentavlor. Han lossade dem från golvet där de var fästa. Han tog också den lilla runda sten som använts som spåverktyg. Sedan flydde han ut i djungeln.
I veckor färdades han genom djungeln med hjälp av den karta som man ritat upp på vägen dit. Efter att ha drabbats av djungelfeber och bitits av en sabeltandad tiger kom han till slut fram till den efariska högslätten. Skadad och utmattad lyckades han otroligt nog ta sig till Abn Haza vid kusten och stapplade in på St. Grendels kloster. Han var nära döden.
När det uppdagades att stenskivorna försvunnit och att en av munkarna var borta, offrades de resterande munkarna till Huracan för att sona brottet. Det hjälpte föga, ty Väktarfolket hade svikit sitt heliga uppdrag. Gudarnas vrede föll över Staden i djungeln och allt folk utplånades av eldklot från himlen. Staden har sedan dess legat öde och blivit övervuxen i väntan på att stentavlorna skall återbördas till sin rätta plats på Altor.
En man överlevde gudarnas vrede, översteprästen Wak Tun. Han skonades av Huracan för att jaga efter den som stulit tavlorna och återbörda dem. Wak Tun kände gudens budskap inom sig och det gav honom kraft att ta sig an den heliga uppgiften. Han begav sig av efter Shaul. Efter att ha kommit till Efaro, och stigit rätt in i en främmande värld, så började han leta men fann ingenstans någon munk. Han begav sig vidare till Krun och letade även där. Eftersom han förstod allt mänskligt tungomål kunde han göra sig förstådd. En dag träffade han på en munk på en gata i Arkhaz och började samtala med honom. Wak Tun kunde inte längre minnas hur Shaul såg ut, och det visade sig att denne munk inte var Shaul, men han bar trots detta på pappersark föreställande Ödets Stentavlor. Hur detta kunde vara möjligt förstod inte Wak Tun, men han lade beslag på pappersarken medan munken sov.
Som överstepräst var Wak Tun skicklig magiker, och blev snart medlem av stadens magikergille. Där tog han sig namnet Shaza Sahivann, och blev med tiden mer och mer van vid livet i denna nya värld. Men han glömde aldrig sitt heliga uppdrag.
Intrigen i äventyret går ut på att rollpersonerna blir involverade i återfinnandet och återförandet av Ödets Stentavlor, som i början av äventyret ligger gömda i Efaro. Mäktiga intressen är dock inblandade, så det blir en lång och farofylld resa.
-
- Admin
- Inlägg: 9066
- Blev medlem: 2007-02-27 07:25
Det här låter spännande och jag hör redan välkända toner från en symfoniorkester i bakgrunden...superunknown skrev:Jakten på Stentavlornas hemlighet
![Smile :)](./images/smilies/icon_smile.gif)
Du bygger ut historien bakom Shaulkortleken på ett mycket trovärdigt sätt och binder den samman med händelser och företeelser från övriga Ereb Altor; det Andra efariska soltoget, Höga språket, Ljusa Handens organisation mm
Några funderingar:
-Vet vi inte alla att stentavlorna är inmurade i det som engång var S:t Grendels kloster i norra Efaro?
-Hur kan troende Lysande Vägen munkar vilja risikera sina liv för dessa tavlor, något Kovermikus, Benevox, Peregald och den zorakiska munken i Arkhaz gör?
-Hur har resterna från Ljusa Handens egna protokoller blivit brända i S:t Kleols kloster?
-Verkar kleolsmunkar fortfarande i hemmlighet efter att deras orden blivit bannlyst, och sker detta innom S:t Grendels Orden?
-Fick oxcálafolket endast en "liten rund sten" som hjälpmedel att tolka tavlorna eller finns det flera sådana redskap?
-Var anledningen till att översteprästerna övervägde att lämna sin gamla religion den att deras land och tro redan var i någon sorts kris, att Huracan faktisk hade lämnat sitt folk?
-Var denne Huracan inblandad i förstörelsen av Alcatlan eller var det andra gudar som stod bakom?
Antar att du redan vet svaret på dessa frågor men de är kanske inte för andra än SL? Jag skulle nämligen ha gjort allt för att skaka ur min SL sådana, kanske mindre viktiga, upplysningar?
![Wink :wink:](./images/smilies/icon_wink.gif)
Får vi en spelöppning i sann Indiana Jones anda som nästa teaser?
-
- Jordakisk Bärsärk
- Inlägg: 37
- Blev medlem: 2007-04-03 23:17
- Ort: Linköping
Tack för det. Jag kanske bör påpeka att äventyret inte riktigt håller samma höga tempo hela tiden som en Indiana Jones-film gör. Men det beror ju på att en äventyrsfilm måste hålla tempot uppe, annars kanske publiken tröttnar. Jag vågar tro att rollspelare har lite större tålamod än så..birkebeineren skrev:Det här låter spännande och jag hör redan välkända toner från en symfoniorkester i bakgrunden...superunknown skrev:Jakten på Stentavlornas hemlighet![]()
Du bygger ut historien bakom Shaulkortleken på ett mycket trovärdigt sätt och binder den samman med händelser och företeelser från övriga Ereb Altor; det Andra efariska soltoget, Höga språket, Ljusa Handens organisation mm
Vad gäller Soltåg/Korståg så kommer jag att använda termen korståg i äventyret. Den som föredrar soltåg får såklart byta ut det.
birkebeineren skrev: Några funderingar:
-Vet vi inte alla att stentavlorna är inmurade i det som engång var S:t Grendels kloster i norra Efaro?
Det vore väl lite väl enkelt eller hur?
![Wink ;)](./images/smilies/icon_wink.gif)
birkebeineren skrev: -Hur kan troende Lysande Vägen munkar vilja risikera sina liv för dessa tavlor, något Kovermikus, Benevox, Peregald och den zorakiska munken i Arkhaz gör?
Det kommer att förklaras tydligare i äventyret. Framförallt handlar det om att man i princip visste om att dyker Ljusa Handen upp så är man rökt (i alla fall när Tiberias var chef). Sen har Stentavlorna en rätt stark påverkan på människor. Benevox och Peregald flyr nog dessutom gärna, hellre än att bli "rannsakade".
birkebeineren skrev: -Hur har resterna från Ljusa Handens egna protokoller blivit brända i S:t Kleols kloster?
När LH:s hejdukar återvänder från Krun så drar man vidare till St. Kleols och där skrivs ner vad som timat. Men i villervallan med branden och allt så blir ett dokument kvar. Noggrannhet med dokumentation och arkivering var inte riktigt Tiberias starka sida. Brutalitet och våld var mer hans område..
birkebeineren skrev: -Verkar kleolsmunkar fortfarande i hemmlighet efter att deras orden blivit bannlyst, och sker detta innom S:t Grendels Orden?
That's for me to know and for you to find out..
birkebeineren skrev: -Fick oxcálafolket endast en "liten rund sten" som hjälpmedel att tolka tavlorna eller finns det flera sådana redskap?
Den runda stenen tillverkade de faktiskt själva, för att lättare kunna tyda stentavlorna. Om det finns andra hjälpmedel... kanske.
birkebeineren skrev: -Var anledningen till att översteprästerna övervägde att lämna sin gamla religion den att deras land och tro redan var i någon sorts kris, att Huracan faktisk hade lämnat sitt folk?
De övervägde väl egentligen inte att lämna sin religion utan snarare valde att hålla fast vid den trots att det fanns tecken på att deras gudar hade övergett dem.
birkebeineren skrev: -Var denne Huracan inblandad i förstörelsen av Alcatlan eller var det andra gudar som stod bakom?
Det var Huracan och andra av Oxcálafolkets gudar som straffade dem för deras försummelse. Huracan bestämde att Wak Tun skulle skonas för att återföra stentavlorna.
birkebeineren skrev: Får vi en spelöppning i sann Indiana Jones anda som nästa teaser?
Det ska vi nog kunna ordna.. antingen en teaser eller så lägger jag upp hela handlingen.
-
- Admin
- Inlägg: 9066
- Blev medlem: 2007-02-27 07:25
Färdigt?!
Hej!
Är äventyret färdigt? Jag skulle gladeligen använda det som en fortsättning i min kampanj.
/j
Är äventyret färdigt? Jag skulle gladeligen använda det som en fortsättning i min kampanj.
/j