(Huga, nu blir det massa svarande. Jobbigt att ha så mycket vilda åsikter.
![Wink ;)](./images/smilies/icon_wink.gif)
)
Det slog mig förresten att om man vill ha exempel på att det fanns tankar om älvfolkets dynamiska fysiologi även på ÄS kan man läsa biten om tomtar i Sinkadus #06.
Sinkadus #06, sid 10 skrev:Vid vissa speciella tillfällen kan en hustomte följa gårdens ägare till graven. Detta sker i de fall då tomten behandlats med extra vördnad, respekt och omtanke. Hustomten blir då av högre makter omvandlad till gravtomte. Han blir odödlig så att han ska kunna vakta graven i all evinnerlig framtid och han erhåller förmågan att kasta besvärjelser.
Nu är det förvisso "högre makter" som förändrar tomten, men det är precis så här jag tänker mig älvfolken. Det låter som något berättat med dämpad röst framför eldstaden; något man kanske inte vill tro på, och som är så mycket mer nervkittlande för att det
skulle kunna vara sant.
Bergdahl skrev:Jo, men de olika älvfolken, nymferna osv delades ju in i grupper av den lärde Kategorus redan under Imperiets tid, och nu får vi ta konsekvenserna av hans maniska indelande av allt i kategorier. Troligtvis är det ju samma skrot och korn av tevatenu som tagit sig olika form beroende på var manifestationen skett.
Jo, men poängen är väl just att man skulle kunna här och var påvisa att Kategorus hade tokfel om älvfolket på många sätt och vis - att de inte alls är så beständiga och pålitliga till formen.
Regil skrev:Men kan man använda dimälvor för den typen av fenomen då? Gillar ordet ganska bra. Tycker inte heller att de behöver beskrivas närmare med GE och magiska förmågor. Som SL föredrar jag att hitta på efterhand som det passar...
Det kan man absolut. Dimälva skulle ju dessutom kunna vara en lokal benämning på en nymf-form, för att ge en sammankoppling till det Bergdahl säger. Någon har sett dem dansa i skogen och lyckats besinna sig nog för att återvända och berätta om det. Det var dimma, och självklart var de älvor (alla vet ju att de finns där ute och gör mystiska saker) så de blev kallade dimälvor.
I grund och botten ligger det ju mer i presentationen än något annat. ÄS var alldeles för specifika och begränsande för att älvfolket skulle fungera bra som koncept. En spelare som läst beskrivningarna vet på en gång hur man skall förhålla sig till irrblosset, och även om karaktären inte vet det så har det ihjäl mycket av stämningen.
För att ge en annan vinkling på vad Psipo sagt angående intelligensen skulle jag nog vilja påstå att älvfolk har mycket hög intuition, men inte mycket till problemlösande intelligens. Som naturens tjänare vet de instinktivt hur de skall hantera situationer i sitt element, men kommer exempelvis aldrig någonsin se poängen eller logiken i skriftspråk. Att försöka få information ur en sådan varelse (när man väl lyckats hitta den) kan vara en lärorik och frustrerande upplevelse.
Alverna känner antagligen till stora delar av älvfolkets beteendemönster, men de lär knappast förstå
varför de beter sig som de gör. Det skapar i sin tur en sorts högtidlig respekt.