Traxilme
- Otvin Käkslite
- Ransardisk Gripryttare
- Inlägg: 205
- Blev medlem: 2007-03-03 22:34
- Ort: Stockholm
- Otvin Käkslite
- Ransardisk Gripryttare
- Inlägg: 205
- Blev medlem: 2007-03-03 22:34
- Ort: Stockholm
Så landet har inget centralt styre? Är det varje by/stad för sig?
Har de haft ett centralt styre en gång i tiden som speglar sig i hur bosättningarna styrs nu för tiden?
Bedriver de kuststäder som finns handel med övriga världen?
Hur är människorna i de här isolerade små hålorna? Jag antar att de helt enkelt gnetar på med vardagen. De gör sina sysslor som de alltid gjort bara för att göra de igen nästa dag. Tystlåtna. Misstänksamma mot främlingar.
Hur är lagvasendet i städerna/byarna? Finns det nåt alls? Eller är det supermassivt och kriminalitet är blott ett ord på andra språk, och existerar inte på deras?
Hur bor man? Vad bygger man av? Hur se kärnfamiljen ut?
Jag vet ingenting om landet över huvud taget. Har knappt hört talas om det förrän nu. Därför bidrar jag med alla de här nyttiga frågorna som det kan diskuteras kring
//M
Har de haft ett centralt styre en gång i tiden som speglar sig i hur bosättningarna styrs nu för tiden?
Bedriver de kuststäder som finns handel med övriga världen?
Hur är människorna i de här isolerade små hålorna? Jag antar att de helt enkelt gnetar på med vardagen. De gör sina sysslor som de alltid gjort bara för att göra de igen nästa dag. Tystlåtna. Misstänksamma mot främlingar.
Hur är lagvasendet i städerna/byarna? Finns det nåt alls? Eller är det supermassivt och kriminalitet är blott ett ord på andra språk, och existerar inte på deras?
Hur bor man? Vad bygger man av? Hur se kärnfamiljen ut?
Jag vet ingenting om landet över huvud taget. Har knappt hört talas om det förrän nu. Därför bidrar jag med alla de här nyttiga frågorna som det kan diskuteras kring
![Wink :wink:](./images/smilies/icon_wink.gif)
//M
"Do not meddle in the affairs of dragons, for you are crunchy and good with ketchup..."
Kikade i Krilloans kampanjbok och såg att det fanns många (enligt mina ögon) Traxmilier i staden. 1 % vilket är nästan lika mycket som poktier och fler än dalker (vilka har bra mycket närmare). Hur hamnar dessa ödestyngda, lätt deppiga traxmilier i samkarna? Slavar via sombatze/Thelhul eller köpmän?
Det finns även fler Thelguler än Niferlänningar i staden (2.700 mot 1000) detta trots att Niferlänningarna är ormhavets härskare...Detta kan visserligen ses som att Thelgulerna oftare är bofasta i staden medan niferlänningarna snarare "säsongsarbetar"?
Det finns även fler Thelguler än Niferlänningar i staden (2.700 mot 1000) detta trots att Niferlänningarna är ormhavets härskare...Detta kan visserligen ses som att Thelgulerna oftare är bofasta i staden medan niferlänningarna snarare "säsongsarbetar"?
-
- Trakorisk Svavelskeppare
- Inlägg: 14
- Blev medlem: 2009-08-05 11:08
- Ort: Lillehammer
Det føles litt skummelt som nybegynner på disse forumene å kaste seg inn i andres gode diskusjoner og tankeverdener. Men denne diskusjonen, Briors lenker til inspirerende litteratur og alle bilder, satte fantasien i sving. Jeg håper det er lesbart, hvis ikke kan jeg forsøke å "svorske opp" språket litt.
Kan dette være en reiseberetning fra Traxilme, eller er det kanskje fra en annen ørkenstat? Her er kanskje ett kapittel fra Yusuf Bin Inesh's reiseberetning fra Soluna;
Etter den lange og strevsomme reisen over passene i Gizurbergene fra Sombatze, kom karavanen vår endelig frem til Traxilmes første utpost i nord. I den trange dalen som passet åpner seg ut i ligger staden Anhaar, Traxilmes mest besøkte og trolig rikeste stad. Hit kommer de nomadiske Nepzoudar, ørkenherrene, og deres folk, med varer fra den endeløse Traximilske ørkenen i sør. I stadens mange bazaarer bytter Sombatziske og Traximilske kjøpmenn varer og guld, og Anhaar's fyrste blir rikere ved hver eneste transaksjon og for hver eneste vare som føres inn eller ut av byen.
Fra toppen av dalen ser man godt hvordan rørledninger og akvadukter bringer regnvann fra fjellene ned til reservoirer og cisterner, som holder hele Anhaar med vann året igjennom. På vegen ned til staden ligger karrige åkerlapper og fruktlunder. Jorden her er ikke spesielt fruktbar, men den konstante vannforsyningen og det gode klimaet gir rikelig med mat til byens befolkning på rundt #?. Dette sinnrike vannforsyningssystem er uten sidestykke utenfor Traxilme.
På vegen ned mot staden passerer man citadellet Anhaarshad, et forsvarsverk i fargesprakende koloritt og mørk granitt. Anhaarshad står som forsvar mot Gizurbergenes fjellpass, men like viktig så er det en påminnelse til både lokalfolk og gjestende om hvem som er herren over Anhaar. For dette er også hovedsete til stadens fyrste, som selv kaller seg Kongen av Traxilme. Jeg skulle på mine videre reiser erfare at det er få andre i Traxilme som annerkjenner denne tittelen. Han omtales ellers i Traxilme som en Eidzoudar, eller vannherre, den tittel som gis alle fastboende oasefyrster. Rundt Anhaarshad ligger også hjemmene til stadens gamle adelsslekter. Disse reklusive og tungsinnede familiene av gammelt blod konspirerer om fremtiden og drømmer om fortiden ved fyrstens hoff. De har lite befatting med det mundane liv i gatene nedenfor.
Det var ved Anhaarshad jeg fikk mitt første møte med en annen gjenlevning fra det gamle Traxilme; Ezaret-krigerne. Under Traxilme's storhetstid var denne krigerkasten herskernes fryktvåpen. Lojale til døden, totalt uten anger og helt dedikerte til krigskunstens mysterier. Etter Traxilme's fall ble den gamle krigerkasten splittet opp i ulike klaner eller hus, kalt Istezar. Istezarene har gjennom generasjoner endret seg og fått sine egne kjennemerker, men enkelte tradisjoner og skikker holdes fortsatt i hevd av alle Ezaret-krigere. Istezarene hyrer ut sine krigere til adelshus og fyrster over hele Traxilme, men en kontrakt kan vare i generasjoner og Istezarene vil ære en kontrakt til døden.
Disse fryktinngytende krigerne har et nesten demoniskt utseende, med svart-emaljerte rustninger med detaljer i gull og rødt. Bare synet av en Ezaret er nok til å skremme de fleste Traxilmer til underkuelse. Rustningene går i arv i huset gjennom flere generasjoner, og Istezarene har egne håndtverkere til vedlikehold, reparasjoner og tilpassning av disse klenodiene. En verdig Ezaret får sin rustning ved lange og blodige ritualer, som i følge deres tro tilkaller kreftene fra alle de som har brukt rustningen tidligere. Det er derfor en stor ære å få tildelt en rustning som er veldig gammel, eller som har blitt brukt av legendariske krigere. Men med en slik rustning følger også et stort ansvar for ikke å bringe rustningen, og dermed dens tidligere eiere, i vanære.
Ezaretene ved citadellet tok liten notis av vårt reisefølge når vi passerte, men vel nede i Anhaar var det ingen vei utenom å bli stoppet av ivrige tollere. Jeg tok avskjed med mine reisevenner i karavanen, som ble raskt opptatt med å diskutere tollsatsene på sukker og vin. Anhaar ligger mellom bratte klippevegger, som en labyrint av fargerike hus i stein og leire, bazaarer og hvite, trange gater av hardtrampet kalkstein. Fra Anhaarshad til ørkenporten i sørveggen ligger Triumfgatan, en bred aveny med statuer og prydbusker på hver side. Langs østveggen ligger "Den siste vegen", eller Sevor-santi, hvor klippeveggen er gjennomhullet av katakomber og gravkammer. Her har også Nacyth-prestene, som vokter over de døde i Anhaar, et storslått tempel uthogget i klippeveggen. Den siste hvile tas ikke for gitt av Traxilme's befolkning, og Nacyth-prestene mottar store donasjoner fra folk som ønsker at sine avdøde skal ligge i fred. Ved vestveggen ligger Høgvegen. Som ved Sevor-santi ligger det også her flere templer og andre bygg uthogget i klippen.
I Anhaar er det mange tilsynelatende dagligdagse syssler som er innhyllet i mystikk og sekterisme. Eksempler på dette er Tahimeidene, eller vannbærerne, som har ansvaret for å holde vannforsyningen til byen ved like, og Sannereidene, vannselgerne, som overser kvotering og bruk av byens vann. I Anhaar har Tahimeidene et stort tempel langs Høgvegen, som gjenspeiler deres viktige rolle i staden. Sannereidene har mindre makt her, siden vannforsyningen er så god, og det kun er tidvis behov for rasjonering av vannet. Den kunnskap som disse sektene innehar holdes hemmelig for utenforstående, og de ses på som prester mer enn tjenestemenn og håndverkere.
Den stabile tilgangen til vann i Anhaar har ført til at byens to største industrier er farging av stoff og garving av lær. Det er få andre stader i Traxilme som kan tillate seg å bruke vann i så stor skala på slike syssler. Derfor holder også mange skreddere, salmakere og vevere til i Anhaar. Kombinasjonen av fargesprakende hus og stoffer, skrammel og skrik fra byens bazaarer og lukten fra garveriene blir nesten for mye å ta inn på en gang. Jeg gikk svimmelt rundt i Anhaar's gater i en rus av nye og fremmede inntrykk, og det var derfor med en viss lettelse at jeg fant meg et beskjedent herberge i en lugnere del av staden.
Vad tycker ni?
Kan dette være en reiseberetning fra Traxilme, eller er det kanskje fra en annen ørkenstat? Her er kanskje ett kapittel fra Yusuf Bin Inesh's reiseberetning fra Soluna;
Etter den lange og strevsomme reisen over passene i Gizurbergene fra Sombatze, kom karavanen vår endelig frem til Traxilmes første utpost i nord. I den trange dalen som passet åpner seg ut i ligger staden Anhaar, Traxilmes mest besøkte og trolig rikeste stad. Hit kommer de nomadiske Nepzoudar, ørkenherrene, og deres folk, med varer fra den endeløse Traximilske ørkenen i sør. I stadens mange bazaarer bytter Sombatziske og Traximilske kjøpmenn varer og guld, og Anhaar's fyrste blir rikere ved hver eneste transaksjon og for hver eneste vare som føres inn eller ut av byen.
Fra toppen av dalen ser man godt hvordan rørledninger og akvadukter bringer regnvann fra fjellene ned til reservoirer og cisterner, som holder hele Anhaar med vann året igjennom. På vegen ned til staden ligger karrige åkerlapper og fruktlunder. Jorden her er ikke spesielt fruktbar, men den konstante vannforsyningen og det gode klimaet gir rikelig med mat til byens befolkning på rundt #?. Dette sinnrike vannforsyningssystem er uten sidestykke utenfor Traxilme.
På vegen ned mot staden passerer man citadellet Anhaarshad, et forsvarsverk i fargesprakende koloritt og mørk granitt. Anhaarshad står som forsvar mot Gizurbergenes fjellpass, men like viktig så er det en påminnelse til både lokalfolk og gjestende om hvem som er herren over Anhaar. For dette er også hovedsete til stadens fyrste, som selv kaller seg Kongen av Traxilme. Jeg skulle på mine videre reiser erfare at det er få andre i Traxilme som annerkjenner denne tittelen. Han omtales ellers i Traxilme som en Eidzoudar, eller vannherre, den tittel som gis alle fastboende oasefyrster. Rundt Anhaarshad ligger også hjemmene til stadens gamle adelsslekter. Disse reklusive og tungsinnede familiene av gammelt blod konspirerer om fremtiden og drømmer om fortiden ved fyrstens hoff. De har lite befatting med det mundane liv i gatene nedenfor.
Det var ved Anhaarshad jeg fikk mitt første møte med en annen gjenlevning fra det gamle Traxilme; Ezaret-krigerne. Under Traxilme's storhetstid var denne krigerkasten herskernes fryktvåpen. Lojale til døden, totalt uten anger og helt dedikerte til krigskunstens mysterier. Etter Traxilme's fall ble den gamle krigerkasten splittet opp i ulike klaner eller hus, kalt Istezar. Istezarene har gjennom generasjoner endret seg og fått sine egne kjennemerker, men enkelte tradisjoner og skikker holdes fortsatt i hevd av alle Ezaret-krigere. Istezarene hyrer ut sine krigere til adelshus og fyrster over hele Traxilme, men en kontrakt kan vare i generasjoner og Istezarene vil ære en kontrakt til døden.
Disse fryktinngytende krigerne har et nesten demoniskt utseende, med svart-emaljerte rustninger med detaljer i gull og rødt. Bare synet av en Ezaret er nok til å skremme de fleste Traxilmer til underkuelse. Rustningene går i arv i huset gjennom flere generasjoner, og Istezarene har egne håndtverkere til vedlikehold, reparasjoner og tilpassning av disse klenodiene. En verdig Ezaret får sin rustning ved lange og blodige ritualer, som i følge deres tro tilkaller kreftene fra alle de som har brukt rustningen tidligere. Det er derfor en stor ære å få tildelt en rustning som er veldig gammel, eller som har blitt brukt av legendariske krigere. Men med en slik rustning følger også et stort ansvar for ikke å bringe rustningen, og dermed dens tidligere eiere, i vanære.
Ezaretene ved citadellet tok liten notis av vårt reisefølge når vi passerte, men vel nede i Anhaar var det ingen vei utenom å bli stoppet av ivrige tollere. Jeg tok avskjed med mine reisevenner i karavanen, som ble raskt opptatt med å diskutere tollsatsene på sukker og vin. Anhaar ligger mellom bratte klippevegger, som en labyrint av fargerike hus i stein og leire, bazaarer og hvite, trange gater av hardtrampet kalkstein. Fra Anhaarshad til ørkenporten i sørveggen ligger Triumfgatan, en bred aveny med statuer og prydbusker på hver side. Langs østveggen ligger "Den siste vegen", eller Sevor-santi, hvor klippeveggen er gjennomhullet av katakomber og gravkammer. Her har også Nacyth-prestene, som vokter over de døde i Anhaar, et storslått tempel uthogget i klippeveggen. Den siste hvile tas ikke for gitt av Traxilme's befolkning, og Nacyth-prestene mottar store donasjoner fra folk som ønsker at sine avdøde skal ligge i fred. Ved vestveggen ligger Høgvegen. Som ved Sevor-santi ligger det også her flere templer og andre bygg uthogget i klippen.
I Anhaar er det mange tilsynelatende dagligdagse syssler som er innhyllet i mystikk og sekterisme. Eksempler på dette er Tahimeidene, eller vannbærerne, som har ansvaret for å holde vannforsyningen til byen ved like, og Sannereidene, vannselgerne, som overser kvotering og bruk av byens vann. I Anhaar har Tahimeidene et stort tempel langs Høgvegen, som gjenspeiler deres viktige rolle i staden. Sannereidene har mindre makt her, siden vannforsyningen er så god, og det kun er tidvis behov for rasjonering av vannet. Den kunnskap som disse sektene innehar holdes hemmelig for utenforstående, og de ses på som prester mer enn tjenestemenn og håndverkere.
Den stabile tilgangen til vann i Anhaar har ført til at byens to største industrier er farging av stoff og garving av lær. Det er få andre stader i Traxilme som kan tillate seg å bruke vann i så stor skala på slike syssler. Derfor holder også mange skreddere, salmakere og vevere til i Anhaar. Kombinasjonen av fargesprakende hus og stoffer, skrammel og skrik fra byens bazaarer og lukten fra garveriene blir nesten for mye å ta inn på en gang. Jeg gikk svimmelt rundt i Anhaar's gater i en rus av nye og fremmede inntrykk, og det var derfor med en viss lettelse at jeg fant meg et beskjedent herberge i en lugnere del av staden.
Vad tycker ni?
- Grisodlar'n
- Kardisk Bontisâl
- Inlägg: 1460
- Blev medlem: 2007-11-09 01:15
- Ort: Västerås
-
- Admin
- Inlägg: 9059
- Blev medlem: 2007-02-27 07:25
-
- Trakorisk Svavelskeppare
- Inlägg: 14
- Blev medlem: 2009-08-05 11:08
- Ort: Lillehammer
Takker
Beskrivelsen av Anhaar er gankse sterkt inspirert av Petra i Jordan, med litt Marrakech eller Fes iblandet. Jeg synes tanken på et helt samfunn preget av en historie dominert av nekromantikere er spennende.
Nacyth-prestene er kanskje ikke spesielt religiøse, men er mer en mini-magiskole, en avart eller gjenlevning av nekromantien. For å hjelpe en avdød over til skyggenes dal har de ritualer som fungerer som en Tala med död, hvor de beroliger den avdødes sjel med messende sanger og fløytemusikk. Det blir derfor vanskeligere å forstyrre sjelen i dødsriket. Kanskje de også forbreder kroppen med symboler som fungerer som Antimagi mot nekromantiske besvergelser?
Izaret-krigernes rustningsritualer er kanskje nekromantiske ritualer som sørger for at forfedrenes sjeler manifesterer seg i rustningen på ulike vis. Kanskje gir det rustningen en permanent Osäkerhet, eller en effektgrad av Skydd, Motståndskraft, Snabbhet e.l.
Brejh stod sliten, blødende og naken foran Istezaren's eldre, mens hans tilkommende rustning ble båret ut på tempelgulvet foran han. Musklene hans verket etter dagens prøvelser. Han var mørbanket og blødde fra utallige små kutt, men han hadde bevist for Istezaren at han var verdig en plass blandt Ezaretenes rekker. Nå måtte han overbevise rustningen sin om at han var verdig for den. Røkelsen var tent, tunge paukeslag resonnerte i det underjordiske kammeret og prestene hadde startet sine inkantasjoner. Hans tre ledsagere kom ut av sakrestiet iført sine rustninger. En med dolken, en med pisken og en med kjøttkrokene. Brejh tok et siste blikk på den imponerende rustningen foran seg, før han lukket øynene og begynte å resitere litaniene mot smerte i stillhet. "Bare fire timer til så er den min", tenkte han, mens han gjennom litanienes smerteslør kunne kjenne den første kjøttkroken bore seg under huden i hans høyre skulder.
Kan dette være noe å spinne videre på? Kanskje jeg kan annektere en liten uutforsket bit av Akrogal, hvis dette ikke passer inn med andres ideer om Traxilme?
![Smile :)](./images/smilies/icon_smile.gif)
Nacyth-prestene er kanskje ikke spesielt religiøse, men er mer en mini-magiskole, en avart eller gjenlevning av nekromantien. For å hjelpe en avdød over til skyggenes dal har de ritualer som fungerer som en Tala med död, hvor de beroliger den avdødes sjel med messende sanger og fløytemusikk. Det blir derfor vanskeligere å forstyrre sjelen i dødsriket. Kanskje de også forbreder kroppen med symboler som fungerer som Antimagi mot nekromantiske besvergelser?
Izaret-krigernes rustningsritualer er kanskje nekromantiske ritualer som sørger for at forfedrenes sjeler manifesterer seg i rustningen på ulike vis. Kanskje gir det rustningen en permanent Osäkerhet, eller en effektgrad av Skydd, Motståndskraft, Snabbhet e.l.
Brejh stod sliten, blødende og naken foran Istezaren's eldre, mens hans tilkommende rustning ble båret ut på tempelgulvet foran han. Musklene hans verket etter dagens prøvelser. Han var mørbanket og blødde fra utallige små kutt, men han hadde bevist for Istezaren at han var verdig en plass blandt Ezaretenes rekker. Nå måtte han overbevise rustningen sin om at han var verdig for den. Røkelsen var tent, tunge paukeslag resonnerte i det underjordiske kammeret og prestene hadde startet sine inkantasjoner. Hans tre ledsagere kom ut av sakrestiet iført sine rustninger. En med dolken, en med pisken og en med kjøttkrokene. Brejh tok et siste blikk på den imponerende rustningen foran seg, før han lukket øynene og begynte å resitere litaniene mot smerte i stillhet. "Bare fire timer til så er den min", tenkte han, mens han gjennom litanienes smerteslør kunne kjenne den første kjøttkroken bore seg under huden i hans høyre skulder.
Kan dette være noe å spinne videre på? Kanskje jeg kan annektere en liten uutforsket bit av Akrogal, hvis dette ikke passer inn med andres ideer om Traxilme?
- Grisodlar'n
- Kardisk Bontisâl
- Inlägg: 1460
- Blev medlem: 2007-11-09 01:15
- Ort: Västerås
Om du vill ha exempel på historiska rustningar av mer exotisk karaktär för lite inspiration så rekommenderar jag länken nedan:
http://www.textfiles.com/geocities/www. ... m/normlaw/
Kanske finns det någon rustningstyp där som du skulle kunna ha som grund för Ezaret-krigarnas mystiska rustningar?
http://www.textfiles.com/geocities/www. ... m/normlaw/
Kanske finns det någon rustningstyp där som du skulle kunna ha som grund för Ezaret-krigarnas mystiska rustningar?
Stridsberg skrev:I Krilloan finns ju den Traxilmiske mästersmeden Phlarigos på "Phlarigos Vapen & Rustningar" som tillsammans med hans fem erfarna gesäller är de enda i staden som behärskar dom Traxilmiska stålfurstarnas härdningstekniker. Detta ger alla deras vapen gör +1 i skada och +4 i BV och metallrustningar får sin absorbering ökad med 2. Å andra sidan så kostar alla deras varor fyra gånger det normala priset (som dock kan diskuteras...)